Hvorfor+er+videndeling+så+svært?

**Hvorfor er videndeling så svært?**

//“Modsat alle andre ressourcer, så vokser viden,// //når man deler den med andre” (jf videndeling i praksis.// Uni-C).

Så hvorfor er det så svært at få videndelingen til at fungere på danske skoler?

Når man læser om videndeling opridses der forskellige forhold, der vanskeliggør videndelingen på danske arbejdspladser. Der nævnes bl.a., at videndelingen i alt for høj grad er overladt til tilfældighederne, dvs. videndelingen er ikke sat i system, så flere medarbejdere får gavn af enkelte individers viden. Det kan bl.a. skyldes, at procedurer og IT-systemer ikke er effektive nok. Der nævnes også, at “viden er magt og prestige”, og der kan derfor være en tendens til at holde på sin viden - særligt i krisetider som nu.

Som svar på dette og mulige løsninger foreslås bl.a., at ledelsen skal træde i karakter og både kræve og belønne videndeling. Herudover foreslås det selvsagt også, at procedurer og IT-systemer optimeres - så man har en gennemtænkt informationsstruktur. Men er dette mon de eneste faktorer, der spiller ind, eller kan der være andre årsager til, at det er svært at få videndelingen til at glide?

I forhold til skolerne (og her tænker jeg skoler i bred forstand - folkeskoler, universiteter, sprogskoler osv.) vil jeg gerne sætte fokus på, den videndeling der foregår, når lærerne samarbejder og deler deres viden om undervisningsforløb, materialer, metoder, aktiviteter osv. Er det mon udelukkende de ovennævnte faktorer, der vanskeliggør videndeling inden for dette område. I denne forbindelse er det sikkert sandt, at viden på danske skoler ofte er bundet til enkeltpersoner og erfaringer udveksles uformelt på lærerværelset - der er altså i høj grad tale om en spontan mundtlig udveksling af erfaringer (jf. Videndeling og kommunikation, Uni-C, s.5). På mange skoler er videndelingen om forløb, materialer osv. altså en mundtlig og mere eller mindre spontan tradition, og mange lærere kvier sig ved at dele viden i en skriftlig og offentlig form, da den enkelte her stiller højere krav til både sig selv og sine kollegers videndeling.

Jeg er dog ikke i tvivl om, at videndeling fører til langt bedre undervisning, produkter og ikke mindst til større arbejdsglæde. Men jeg tvivler på, om videndelingen kan komme til at blomstre og udvikle sig uden at denne “mundtlige” kultur ændres. Jeg tror ikke, at effektive IT-systemer og informationsstrukturer alene kan ændre denne tradition på danske skoler, men hvad skal der så til?

Peter Gade Stendal (kommunikationsrådgiver i Advice A/S) foreslår fx flg: //“Min bog opfordrer til at virksomhederne bevæger sig væk fra udelukkende at fokusere på IT og de elektroniske vidensdelingsplatforme. I stedet skal man begynde at rette opmærksomheden mod de sociale aspekter af vidensdelingen fordi der her ligger et enormt potentiale.”//

Han mener, at vi gerne VIL videndele af egen fri vilje, fordi det skaber en social gensidighed og anerkendelse at dele sin viden med andre ( __her__ ). Men mit spørgsmål er igen: Hvorfor sker det så ikke i højere grad, end det gør?

Et andet eksempel på samme holdning ses i flg. citat fra Maria Björndottírs speciale 2008, s.55 ( [|__her__] )

//”Virksomheder kan ikke altid implementere, planlægge og gennemføre videndeling ud fra et strukturelt perspektiv – som fx indførslen af bedre strukturerede databaser, eller bedre allokering af tid til videndeling. Videndeling er i høj grad også en social proces der foregår mellem individer, og derfor også er præget af hvordan disse individer betragter hinanden. Den personlige dimension ved videndeling er meget essentiel (Holdt Christensen 2007, s. 52).//

Så er det måske snarere her, der skal tages fat, hvis vi ønsker at sætte skub i videndelingen på de danske skoler? Det tror jeg!

Maria Björndottír anfører desuden synspunkter om, at både resultatorienterede og introverte personer kan have sværere ved at videndele - Introverte fordi det kræver en vis udadvendthed at samarbejde og dele viden, og resultatorienterede, fordi mål og resultater måske ikke altid er helt klare. Jeg mener dog, at det er meget problematisk at tilskrive vanskelighederne i forhold til videndeling til enkelte individer og deres personlighedstype / psykologiske karaktertræk på denne måde.

Jeg er overbevist om, at videndeling, og de processer der faciliterer den, er noget, der forhandles og skabes i interaktion gennem sociale strukturer på de enkelte arbejdspladser.  Det kunne dog være interessant at vide, om der er nogen, der har beskæftiget sig med, om den særlige flade ledelsesstruktur, der findes på mange danske arbejdspladser - og på skoler - også har en betydning i forhold til de udfordringer, vi står over for i forhold til videndeling blandt lærere på danske skoler. <span style="background-color: transparent; display: block; font-family: 'Times New Roman'; font-size: medium; line-height: normal;">

<span style="-webkit-border-horizontal-spacing: 2px; -webkit-border-vertical-spacing: 2px; border-collapse: collapse; color: #404040; line-height: 19px;">__**Mette skriver:**__ Spændende indlæg med et rigtig godt spørgsmål - nemlig hvorfor er det så svært at få det til at fungere? Udover de ting du nævner og sikkert 1000 andre, tror jeg en forhindring er, at mange lærere (ikke os) er sådan et beskedent folkefærd, der ikke synes det er "noget særligt" det de går og laver - tror ikke andre kan have glæde af det vi gør og ved. Så jeg tror meget på den del du refererer fra Holdt Christensen, at videndeling i høj grad er en social proces mellem mennesker. Jeg vender tilbage med et indlæg bl.a med nogle konkrete eksempler fra det Jyske.